צבעים נמלטים
'צבעים נמלטים' מאת ליסה בר ; מאנגלית: אינגה מיכאלי כתבה: ד"ר רותי קלמן תחילתו של הרומן המרתק 'צבעים נמלטים' הזכיר לי את סבי, ישעיהו (אלכסנדר) קורן. סבי היה צייר. הוא וסבתי גרו איתנו בבית, וילדותי עברה עלי כשאני יושבת פעמים
'רעה תחת השמש' מאת: אגתה כריסטי; תרגמה מאנגלית: מיכל אלפון
הרקול פוארו, הבלש הבלגי חד־המחשבה, הוא יציר־דימיונה של סופרת ספרי המתח, אגתה כריסטי. פוארו מככב בלא פחות מ-43 ספרים שכתבה כריסטי, והספר שלפנינו הוא אחד מהם.
העלילה שלפנינו מתרחשת במלון ג'ולי רוג'ר באי המבריחים שבמפרץ לדרקום. פוארו מגיע למלון כדי להינפש. אך חושיו ומוחו, אינם מפסיקים לעבוד גם בחופשה זו. הוא ער לכל מילה שנאמרת לו, ולכל ניואנס קטן ושפת גוף של כל אחד מהנופשים. אלה, תוהים אם הוא אכן בחופשה, או שיש איזו התרחשות קרימינלית בסביבתם, שיכולה היתה להביאו לאי בודד זה.
חלק מהאורחים – המתרגעים להנאתם על חוף הים – סובר שזהו מקום שקט. רגוע מדי, מכדי שיתרחש בו פשע של גופה. ואילו חלק אחר, שכולל את פוארו עצמו, סובר, שכל מקום יכול לְשַׁמֵּשׁ אתר שכזה "זה מקום רומנטי, נכון", הסכים הרקול פוארו, "מלא שלווה. השמש זורחת. הים כחול. אבל את שוכחת, מיס ברוסטר, שבכל מקום יש רעה תחת השמש." כשהוא משבש בכוונה את הפסוק מקהלת, שאומר "אין חדש תחת השמש".
הכומר ליין, אף הוא בין אורחי המלון, מצדד בדברי פוארו ומצטט, אף הוא, מקהלת: "וגם לב בני־האדם מלא־רע והוללות בלבבם בחייהם" (קהלת, ט, ג). והשיחה הזו, תהווה רמז מטרים (מקדים), לכוחות אופל ורוע, שיחתרו תחת שלוות המקום הקסום.
מי שעומדת במרכז ההתעניינות של כל באי המלון היא שחקנית יפהפיה בשם ארלינה מרשל (סטוארט). עיני הגברים מרותקות אליה, ואילו הנשים מלעיזות עליה, שהיא רעה, מנצלת גברים – אפילו מול בעלה, קנת' מרשל – ושהיא מסוכנת. בתו של מרשל, לינדה, שאף היא מגיעה איתם, סובלת מאי־תשומת־הלב מצד אמה החורגת, כשהיא זקוקה נואשות לאוזן קשבת ויחס חם, אותם אין היא מקבלת מארלינה.
בין הזוגות שבמלון, ישנו גם זוג צעיר בשם כריסטין ופטריק רדפרן. נראה שהבעל הצעיר, מאבד את ראשו לחלוטין אל מול היפהפיה שמתבודדת ומשתזפת על החוף. הוא מבלה זמן רב בחברתה, במקומות שונים על האי, ונראה שאשתו הצעירה סובלת. כמובן שכל אורחי המלון מודעים למצב, ומדברים על כך בחופשיות.
באחד הבקרים, בשעה מוקדמת מהרגיל בבוקר, בעוד פוארו מצוי על החוף, מגיעה ארלינה. היא מבקשת מפוארו לעזור לה לדחוף את סירתה אל המים, ויש לה עוד בקשה ממנו "אל תספר לאף אחד איפה אני". היא שיוותה למבטה הבעה מתחננת. "כולם מתעקשים כל הזמן ללכת אחריי. אני רק רוצה להיות לבד לשם שינוי." מתוך התבוננותו החדה, מסיק פוארו, שזו אינה הסיבה הנכונה לבקשתה. הוא משער, שהיא קבעה פגישה במקום כלשהו עם מר רדפרן המאוהב. אך להפתעתו – זמן קצר לאחר שהיא נעלמת מטווח ראייתו – מופיע פטריק רדפרן בחוף, ומיד אחריו קנט מרשל, בעלה של ארלינה. מרשל, מברר עם אשתו בסביבה, נכנס לשחות, ואחר־כך נפרד מהם, תוך התנצלות שעליו להשלים עבודה בחדרו.
זמן קצר לאחר מכן מתגלה גופתה של ארלינה, שנחנקה, בפתח מערת סתרים במפרצון השדים. מלבד רדפרן – שנראה המום בשל מות מאהבתו – כל־השאר מגלים איפוק רב (למעט לינדה, בתה החורגת, שנראית נרעשת מאד).
המשטרה נקראת לחקור. בראש החקירה עומד וסטון, מפקד משטרת המחוז. פוארו מוזמן לעזור בחקירה. הוא כמובן יוביל לפיתרון, שאינו פשוט. שכן רשימת החשודים רק הולכת ומתארכת. קנת' מרשל, בעלה של ארלינה, נחשד ברצח מתוך קנאות, או כדי לזכות בירושה שלה ממחזר זקן שנפטר; לינדה, בתו של קנת' מרשל, נחשדת ברצח מתוך שנאה לאמה החורגת; כריסטין רדפרן נחשדת כאשה הנבגדת הרוצחת מתוך התקפת קנאה וזעם; הכומר ליין נחשד ברצח דתי של טירוף נפש, על בסיס עדויות קודמות; עוד עולות עדויות על שארלינה נסחטה, ובמערה שליד מקום החניקה, נמצאה קופסה עם הירואין. האם היתה ארלינה קשורה להברחות סמים, או לְגִלּוּיָם, ולכן נרצחה?
השאלות הולכות ומתרבות. הקוראים – כמו אורחי המלון, המחכים לפיתרון התעלומה – מבולבלים מהאפשרויות השונות. המשטרה ופוארו חוקרים את האליבי של כל אורחי המלון ועובדיו. במהלך החקירה מסמן לעצמו פוארו עוד ועוד חלקים בפאזל הרצח, עד להשלמת הפאזל במלואו. הפיתרון המושלם, יוסבר לבסוף לאורחי־המלון, שלב אחר שלב, בגאווה ובהנאה מקצועית, על־ידי פוארו.
הספר מותח ומעניין, וכבר עֻבַּד לקולנוע, לטלוויזיה, לרדיו, לרומן גרפי ולמשחק מחשב.
'צבעים נמלטים' מאת ליסה בר ; מאנגלית: אינגה מיכאלי כתבה: ד"ר רותי קלמן תחילתו של הרומן המרתק 'צבעים נמלטים' הזכיר לי את סבי, ישעיהו (אלכסנדר) קורן. סבי היה צייר. הוא וסבתי גרו איתנו בבית, וילדותי עברה עלי כשאני יושבת פעמים
'החיים שגנבתי' מאת ניקולה סקוט ; מאנגלית: שלומית אבירם כנען כתבה: ד"ר רותי קלמן אגנס קרופורד גדלה עם אמה התופרת, החד־הורית, שהעניקה לה אהבה רבה ואת כל מה שהצליחה ללמד ולתת לה, למרות דלות חייהן. אולם, במהלך מלחמת העולם השנייה,
'מאה השנים של לֶני ומַרגו' מאת מריאן קרונין ; מאנגלית: שאול לוין כתבה: ד"ר רותי קלמן ערגה, חברתי, הביאה לי במתנה את הספר הזה, עם הוראה מפורשת לקרוא. קראתי. לא היתה לי ברירה. וטוב שכך, כי זו היתה חוויה נפלאה,
'מתכונים לאהבה ולרצח' מאת: סאלי אנדרו ; מאנגלית: יעל אכמון כתבה: ד"ר רותי קלמן זהו ספר שסובב סביב אוכל, ומקיף אישה אחת, שחושבת ומרגישה אוכל 24/7, ויודעת לנחם, בדרך הכי נעימה שהיא מכירה, דרך האוכל. אמה היתה בשלנית אפריקנרית, ואביה